Max Planck /1858-1947/

     Je zakladateľom kvantovej fyziky. Narodil sa 23.apríla 1858 v Kiele. Štu-
doval gymnázium v Mníchove, univerzitu v Berlíne. Vo svojej autobiografii
spomína na svojich učiteľov. H. Mullerovi píše, že vedel na jednoznačných prí-
kladoch objasniť zmysel fyzikálnych zákonov.
     Planck prehlboval svoje vedomosti z fyziky najmä štúdiom prác, týkajú-
cich sa zákona zachovania energie. Hlboký dojem na neho urobila Clausiova 
jasná formulácia obidvoch hlavných viet termodynamiky. Veď dovtedy panoval  názor, že prechod tepla z telesa  teplejšieho na chladnejšie je analogický pada-
niu ťažkého telesa. Vo svojej doktorskej dizertácii /1879/ spracoval úvahy o
obsahu druhej vety termodynamickej: Proces tepelnej vodivosti nemožno urobiť nijakým spôsobomm vratným. Veta vyjadruje to isté, čo Clausiova formulácia
“teplo samo  neprechádza z telesa chladnejšieho na teplejšie.” Proces, ktorý 
nijakým spôsobom nemôže byť úplne vratným, planck pomenoval “priro-
dzeným.”
     Roku 1880 habilitoval za docenta na mníchovskej u niverzite prácou o 
rovnovážnych stavoch izotropných telies pri rozličných teplotách. Potom
sa rozhodol rozpracovať problém o podstate energie pre gottingenskú univer-
zitu. Od roku l889 bol profesorom na berlínskej univerzite. V Berlíne sa stý-
kal s ľuďmi, ktorí zaujímal vedúce postavenie vo svetovej vede, napr. 
Helmholtz, Bezold a Kundt.
     Vtedy medzi Planckom a Ostwaldom  vznikol vedecý spor o tzv. energe-
tizmus. Wilhem Ostwald sa zo zákona zachovania energie snažil odvodiť všet-
ky ostatné zákony. Odmietal druhú vetu termodynamickú do tej miery, že po-
pieral rozdiel medzi vratnými a nevratnými dejmi. Oswald rozlišoval tri druhy
energie podľa troch rozmerov priestoru: energiu závisiacu od vzdialenosti, po-
vrchovú energiu a priestorovú energiu. Planc zastával  názor, že nejstvuje ni-
jaká priestorová energia. Napríklad v prípade ideálneho plynu, energia vôbec
nezávisí od objemu, ale len od teploty.
     Po roku 1896 sa Planckov záujem sústredil na skúmanie tepelného žiarenia,
hlavne na Kirchoffov zákon žiarenia, ktorý tvrdil, že ak vo vákuu, ohraničenom 
úplne odrážajúcimi stenami sa nachodia ľubovoľné vyžarujúce a absorbujúce te-
lesá, za nejaký čas budú mať rovnakú teplotu, pričom žiarenie zácisí len od
 teploty,nie od vlastností telies.
     Problém tepelného žiarnia bol v tom, ako určiť rozdelenie energie v spektre tepelného žiarenia. Planck postavil model vyžarujúceho absolútne čierneho tele-
sa, akp veľký počet elementárnych zdrojov elektromagnetických vĺn, osciláto-
rov, vyžarujúcich a pohlcujúcich vlny ľubovoľných dĺžok. Urobil nasledujúci
predpoklad: oscilátor vyžaruje a absorbuje energiu len po určitých dávkach, 
ktoré sú celočíselnými násobkami najmenšej dávky-atómu energie-závisiacej
len od kmitočtu oscilátora, t.j. od jeho frekvencie. Najmenšiu dávku energie
pomenoval kvantom energie. Kvantum energie je úmerné frekvencii žiarenia,
t.j. rovná sa súčinu frekvencie a určitej konštanty, ktorú označil písmenom “h.”
Dostala názov Planckova konštanta, alebo kvantum účinku. Má tým väčšiu 
hodnotu, čím je väčšia frekvencia žiarenia.
     Planc ohlásil svoj objav na zasadnutí Berlínskej fyzikálnej spoločnosti
19.októbra 1900. Na zákon prišiel poloempiricky, neskoršie ho teoreticky 
odvodil 14. decembra 1900.
     Planckov objav zásadne zmenil predstavu klasickej fyziky o energii.
Nastolil myšlienku nespojitosti vyžarovania a pohlcovania energie, tak
položil základ novej oblasti fyziky, kvantovej fyziky.
Prvý poukázal na nespojitú výmenu energie medzi vyžarujúcim systémom
a poľom žiarenia. Enstein r. l9O5  odvodil na jej základe vzťah pre závislosť
merného tepla tuhých látok od teploty a vysvetlil fotoelektrický jav.
     Najväčší úspech dosiahla kvantová fyzika v atomistike. Fyzikálne procesy 
v mikrosvete majú kvantový charakter. Planckova konštanta vošla do základ-
ných vzorcov, ktoré spájajú korpuskulárne a vlnové vlastnosti mikroobjektov
a vyjadrujú zákony ich pohybu. Kvantová mechanika a elektrodynamika sa
stali vedúcimi oblasťami atómovej a jadrovej fyziky a fyziky elementárnych 
častíc.
     Planck sa zamýšľal aj nad otázkami poznania. Reálny svet jestvuje nezá-
visle od nášho vedomia, naše poznatky sa rozvojom vedy prehlbujú, vystupuje
z materaialistickej pozície. Zákonitosti nášho myslenia sa zhodujú so zákoni-
tosťami v procese získavania vnemov z vonkajšieho sveta, ktorý stojí nezávisle
od nás.
     V roku l9l8 ho poctili Nobelovou cenou, od roku l894 bol členom berlínskej 
Akadémie vied, po roku l9OO sa snažil zjednotiť klasickú a kvantovú fyziku,
ale jeho pokusy boli núspešné.
     Zomrel v Gottingene 4.októbra l947, prežil smrť svojho staršieho syna, 
ktorý padol vo vojne.